Moren hennes er død.
Du er tanten hennes. Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg skal sende mer hver måned.
Før du begynner å savne meg,-
- skal jeg seile tilbake opp elva, og ta deg med tilbake til Afrika.
Afrikanske jenter bruker kanskje ikke sko,-
- men franske jenter gjør det.
Stille, Therese.
Faren din kommer ikke tilbake, Therese.
Han kommer tilbake.
Broren min har aldri holdt noe av det han har lovet.
Therese, fetteren din trenger medisinen sin.
Gud gir og Gud tar.
Han tok Camilles helse, men ga ham deg.
Du er hans skytsengel.
Ikke en lyd Vær stille
- Burde du være ute? - Jeg rømte.
Kyss meg, Camille.
Ja vel.
Nei, ikke slik.
Slik, da?
Nei.
Hvordan da?
Glem det.
Det er et brev til deg fra Afrika.
Faren din sank utenfor Algerie.
Hva skjer med meg nå?
Vel, det er pensjonen faren din etterlot seg.
Kanskje...
Kanskje vi kan bruke den til å hjelpe oss.
Å, min sønn. Herregud.
Hva tenkte jeg på? Du bør være innendørs. Det er fuktig her ute.
Jeg klarer meg. Du overreagerer.
Camille har en kunngjøring.
- Vi flytter til Paris. - Paris?
- En skitten by. - Ja.
Jeg har fått jobb gjennom inspektør Michaud, en gammel venn av mor.
På et kontor. En ringe kontorist i et stort selskap-
- med min egen lille pult.
- Det høres vidunderlig ut. - Det høres ulogisk ut.
Hvordan kan vi passe på deg når du er borte hele dagen?
Legen sa at jeg burde bevege meg mer, og du skjemmer meg bort.
En halvblind landsbylege. Han vet nok ikke...
Jeg har alltid latt deg degge for meg.
Du kan jo i det minste la meg få min egen vilje.
Det er på tide at jeg tar hånd om vår lille familie.
Vel...
Jeg har jo drømt om å åpne min egen lille butikk igjen.
Ser du? Litt solskinn.
Noen fine blonder i vinduet og...
La meg ta hånd om alt, din frekke gutt.
Jeg ville ikke drømme om noe annet, mor.
Vi kan dra rett etter bryllupet.
Hvilket bryllup skal vi på?
Ditt, kjære.
Men hvem skal jeg gifte meg med?
Camille, selvfølgelig.
Therese, vi vet jo ikke engang hvem moren din var.
Uekte barn stiller med dårlige kort.
Vi skal være glade for at du har Camille.
Og han gleder seg veldig.
Og du blir madame Raquin, akkurat som meg.
I Faderen, Sønnen, og Den hellige ånds navn.
Amen.
Barn.
Denne veien.
Sett den der.
"Jeg har funnet en vidunderlig butikk", sa du.
Jeg så den i dagslys.
- "En fortryllende arkade"? - Men den var fortryllende.
Therese, slipp den unge mannen forbi. Han har en jobb å gjøre.
- Det er mindre enn du sa, mor. - Jeg elsker huset. Det er vårt nye hjem.
- Det er mørkt. - Vær rimelig, nå.
Det er sent. Det er vakkert når solen strømmer inn.
- Det er guffent. - Ikke vær tåpelig.
Jeg vil jo være innestengt på den nye jobben hele dagen,-
- mens dere to vil ha hverandre for å lette på tungsinnet.
- Med kunder som går inn og ut. - Å ja. Blir det ikke spennende?
Vel, kjære, selv jeg innrømmer at det må pusses litt opp.
Det var jo selvsagt økonomiske begrensninger.
Jeg mener...
Men jeg tror vi kan gjøre underverker med stedet.
Blomster i vinduskarmene og tapet.
Gardiner, selvsagt. La meg vise deg andre etasje.
Ja.
- Vi har rikelig med lagerplass. - Nettopp.
Hva gjør du hele dagen?
Du vet hva jeg gjør.
Nei.
- Du går på kontoret. - Og så kommer jeg hjem.
- Er du lykkelig? - Ikke på kontoret.
- Hvor da? - I dyrehagen.
Dyrehagen?
Etter enda en meningsløs rad med tall er hjernen min tom.
Det føles bra.
Jeg lar føttene bestemme veien, og resten av meg følger etter.
- Vil føttene dine til dyrehagen? - Vel, ja.
Jeg vet ikke hvorfor, men på fire av fem dager-
- står jeg utenfor et bur og ser på bjørnene.
Jeg forstår.
Jeg føler bakken riste under meg når de beveger seg.
Hvor er boken min? Jeg må ha glemt den nede.
Jeg er for trett til å lese i kveld.
Hei.
Jeg er kanskje en bjørn.
Men du er ikke det.
Du er min lille Therese.
- Kandisert drueskall? - Nei.
Camille er aldri så sen.
Mor!
Endelig.
Jeg er tilbake om et øyeblikk, og ingen juksing.
Therese.
Camille, hvor har du vært? Har du...?
Jeg tok med en presang.
Importert fra din tapte fortid i Vernon.
Du husker ham ikke.
- Gjør jeg? - Det er Laurent.
Du husker vel Laurent?
Faren hans eide meieriet bortenfor kirken.
- Å ja. Du store. Lille Laurent. - Ja.
Dette var før du kom til oss.
Å, så lenge siden.
Da jeg var jente, var en sommerdag bare...
La oss ikke begynne med sommerdager, ellers sulter vi ihjel.
- Kan du mate denne oksen? - Ja, selvsagt kan jeg det.
Lille Laurent. Du kan vel bli?
Jeg blir gjerne, takk.
Han jobber også for selskapet, uten at vi visste det.
Du store.
- Jeg ville ta ham med på dominokveld. - Det er jo perfekt.
Torsdagskveldene her er alltid så spennende.
Alt småsnakket, spesielt fra inspektør Michaud.
Og hans sønn Olivier. Han er fantastisk.
Kom, kom. Du må treffe alle sammen.
Det skal jeg.
Slukk lysene, kjære Therese.
God aften.
Velkommen, Laurent. Olivier.
- God aften. - Min kone Suzanne.
Vær så god, min venn.
Inspektør, så hyggelig å treffes.
- Veldig bra. - Godt gjort.
Kan du åpne et vindu, Therese? Jeg kjenner en gassaktig lukt.
- Det er nok meg. - Å nei, absolutt ikke.
Jo. På grunn av en sak-
- jeg ikke kan snakke om, måtte jeg på likhuset i dag.
Det var nokså varmt. Aromaen blir værende.
Jeg føler meg visst litt dårlig. Unnskyld meg.
- Therese. - Ikke tenk på det, det går fort.
- Drueskall? - Å, ja takk.
Da jeg var ung politimann slik som min sønn,-.
- var jeg ikke på likhuset i det hele tatt. Jeg måtte ha en grense.
Send meg heller ubevæpnet til nærmeste røverhule.
Jeg har vært på likhuset selv en rekke ganger.
Hvorfor det? Veddemål?
Nei, ikke noe slikt. Med mine kunstnervenner.
- Du malte vel ikke? - Jeg gjorde nok det.
Mens min far betalte for meg under den feilaktige antagelsen-
- om at jeg utdannet meg innen juss.
- Var De god? - Ikke i det hele tatt, men jeg likte livet.
- Med "livet" mener De vel... - Han sa livet, og mente livet.
Vi lar det ligge der.
Men hvorfor likhuset?
Vi sto ved publikumsgjerdet og laget skisser av likene.
Fantes det ikke varmere modeller?
- Tydeligvis ikke. - Hvorfor la du fra deg penselen?
Vel, faren min kom til loftet mitt en dag,-
- og modellen min åpnet døren som hun var.
Faren min ble så sjokkert at han tok et skritt bakover-
- og falt ned tre trapper.
- Ble han såret? - Ikke han, men jeg.
Da han kom ned, hadde han ikke en eneste sou igjen til meg.
Jeg har ikke snakket med gjerrigknarken siden da.
De var ikke villig til å sulte for kunsten?
Ser jeg ut som en mann som vil sulte for kunsten?
Jeg vil ikke si det.
Nei.
- Therese. - Jeg må åpne et vindu.
- Hva er galt? - Ingenting. Luften er tett.
- Vil du ikke bli med? - Nei. Jeg har vondt i hodet.
- Laurent vil tro at du ikke liker ham. - Jeg gjør ikke det.
Han lukter som et dyr. Jeg lukter ham herfra.
Å, Grivet, De har vunnet igjen.
Jeg har forsøkt, men jeg klarer ikke å forestille meg det.
Hva da?
Å stå der med palett og pensel-
- mens en kvinne kler av seg.
Klarer du ikke?
- Therese! - Jeg hadde ikke visst hvor jeg skulle se.
Det er mange steder.
- Hånden min ville ha ristet. - Therese!
- Burde du ikke...? - Ikke rør deg.
Unnskyld.
Det er sikkert bare kunde som har kommet inn ved en feil.
Jeg hadde vært hypnotisert.
Modellen er også hypnotisert.
Ser du på ansiktet hennes?
Og jeg ser på kroppen hennes.
Jeg lytter, og forsøker å høre hva kroppen sier.
- "Jeg må tisse"? - Ja, kanskje.
Kroppen sier andre ting.
"Elsk meg", tenker jeg.
Min første modell var vakker og rødhåret.
Naturlig rødhåret, så jeg raskt.
Det eneste problemet var at den utrolige skapningen-
- var døv som en stokk.
Jeg kunne ikke si fra hvis jeg ville ha justeringer.
Jeg måtte forme henne som en skulptør,-
- del for del.
En ettermiddag, ville jeg ha bena hennes lenger fra hverandre.
Så jeg prøvde å flytte knærne hennes med hendene mine,-
- men berøringen var klossete.
Og så, på impuls-
- berørte jeg innsiden av låret hennes-
- med penselens tupp.
Der huden er myk som krem og varm.
En lett berøring av kamelhår.
Beveget hun seg slik du ville?
Det gjorde hun.
- Og hva sa kroppen hennes? - "Berør meg igjen."
- Ropte madame? - Ja, for fem minutter siden.
Er det ferdig?
- Det er et maleri, madame, ikke en stek. - Stor kunst tar tid, mor.
- Bare en liten kikk. - Det går ikke.
Men jeg kan bli kalt opp til himmelen før det er ferdig.
Det tviler jeg på, madame.
Jeg tror De vil overleve oss alle.
For en forferdelig tanke.
Mor, jeg er modell.
Så kjekk.
Therese. Nå.
Ikke rør Dem.
Jeg har malt skyggen Deres inn i bildet.
Therese, jeg trenger varmeflasken min. Føttene mine er iskalde.
Therese, jeg lurer virkelig på hvor hodet ditt er.
Kan du komme opp hit, er du snill?
Jeg ser...
- Er "distingvert" ordet? - Det er et ord.
Takk.
Men det ligner nesten ikke. Det er så blått.
Og så grått.
Det ligner på sjelen min, mor.
Er det det du var ute etter? Sjelen hans?
Jeg maler det jeg ser, madame.
- Det blir bedre. - Det gjør skabb også.
Ikke bagatelliser.
Du har gitt oss et glimt av noe...
Evig.
Å nei. Ikke en kunde nå.
La meg hente en flaske champagne for å feire.
- Nei, to flasker. - Ja!
Så kan vi komme tilbake og beundre Laurents mesterverk.
- Men skynd deg. - Selvsagt.
Vidunderlig.
Det er virkelig usedvanlig.
Takk, kjære venn.
Liker De clet ?
De sa at De ikke kunne male.
Knepp opp blusen.
Vi har ikke tid.
- Gjør det vondt? - Ja.
- Ikke stønn. - Ikke en lyd. Vær stille.
Du er jo travel som en bie i dag.
Jeg sov så godt i natt.
Der?
Vis meg hvor.
Der. Akkurat der?
- I morgen. Ikke kom for sent. - Ja.
Therese, jeg trenger deg.
Vi kan legge av begge til Dem,-
- så kan De komme innom når De har tenkt litt på det.
Det skal jeg gjøre. Takk skal De ha.
Herregud, Camille, du skremte meg.
Blir du med på lunsj? Det er ikke et vanskelig spørsmål.
Beklager. Jeg må gå et ærend for sjefen.
Sees vi i kveld?
- I kveld? - Det er torsdag.
Å ja. Ja, selvsagt. Vi sees i kveld.
Beklager, jeg er sent ute, Camille.
Kom når du vil. Du er en del av familien nå.
Ektesengen?
Madame kan komme når som helst.
Hun vil aldri forlate butikken.
Dessuten harjeg en forferdelig hodepine, og må hvile.
Du er redd.
Tenk at du er den samme livløse jenta som alltid satt i hjørnet.
Du aner ikke hvor mye de har tatt fra meg.
Jeg stakk nesten av to ganger,-
- men hun sa alltid at jeg ikke ville overleve uten dem.
Og jeg trodde henne.
Det er ikke annet igjen av meg-
- enn litt brent veke og en røykstrime.
Og se på deg nå.
Så ikke vær redd.
Faren går forbi de som ser den rett i øyet.
Han hadde fremdeles blodet hennes under neglene da vi fant ham.
Unnskyld meg.
- Therese. - Det går fort.
"Du skal ikke..." Er det sjette eller syvende?
- Syvende. - Sjette og syvende.
Det er ikke annet enn mord og lyst.
Å bli dyttet inn i sin egen ovn...
Hakket i stykker og bakt inn i en pai.
Therese, det er din tur.
Oisann.
Jeg ante ikke at du var en så dyktig spiller, Therese.
Det er alltid de stille i hjørnet man må følge med på.
- Jeg klarer ikke å være borte fra deg. - Therese!
Å, for Guds skyld.
Er du syk, Therese?
Jeg har fryktelig migrene, madame.
- Vil du ha en kopp te? - Kanskje senere. Jeg må hvile.
- Du liker å lyve. - Ja, og jeg er god til det.
De gjorde meg god til det.
Takk for at dere låste meg inn på en sykestue.
Og takk for at dere begravde meg levende. Å, takk.
Å, takk.
Therese, hoster katten opp hårballer igjen?
Hva er galt?
Du gravde meg opp for sent.
Nei.
Nei, akkurat i tide.
Akkurat i tide.
Redd meg.
Redd meg, er du snill.
Jeg sank. Jeg sank ned i noe kaldt og dypt.
Jeg fikk ikke puste.
Du drømte.
- Hva gjør du? - Hører på elven.
Det er bare en murvegg, Therese.
- Er du ofte våken om natten? - Noen ganger.
Du har hemmeligheter. Det visste jeg ikke.
Noen ganger sitter jeg ved vinduet om natten. Det er det hele.
Kom tilbake til sengen.
Jeg vil holde rundt deg. Jeg drømmer aldri da.
Jeg hatet deg.
Hatet du meg?
Før du berørte meg.
Jeg pleide å komme inn i rommet og se deg.
Og du så nesten ikke opp.
Jeg gikk rundt og rundt stolen din-
- og håpet at en liten del av kjolen-
- eller hånden min ville berøre deg.
Hater du meg fortsatt?
Ja.
Hvorfor det?
Fordi du kan forlate meg.
Men det gjør jeg ikke.
Jeg lover.
Camille, hva driver vi med?
- Vi skal se på bjørnen min. - Hvorfor det?
Sist uke var det en ung gutt her-
- med en brødskorpe han hadde smurt med honning.
Han kastet den, men traff dårlig.
Den traff bjørnens rygg og ble sittende fast der.
Det stakkars dyret luktet honningen, men fikk ikke tak i den.
Bjørnen ble gal. Den ødela seg selv.
Hvorfor dvele ved det? Det er trist. Kom igjen nå.
Jeg klarer ikke å gjøre Therese lykkelig.
Er hun ikke lykkelig?
Jeg vet ikke lenger.
Bare elsk henne, Camille.
Det virket bare så mye enklere hjemme i Vernon.
Bare elsk henne. Se om hun forandrer seg.
Kom igjen, så går vi.
Jeg vil sovne i armene dine.
Jeg skulle ønske det gikk an.
Jeg vil ta på kroppen din mens du sover.
Jeg vil våkne med tungen din inne i meg.
Therese.
Therese, jeg har laget kamillete.
Herregud. Under skjørtene mine.
Therese?
- Spre beina. - Nei.
- Jeg får ikke puste. - Det blåser jeg i.
Slumret du, kjære?
- Jeg synes jeg hørte deg mumle. - Kanskje. Jeg husker ikke.
- Te? - Ja takk.
- Hvordan er hodet? Fortsatt pinefullt? - Det kommer og går.
Kanskje jeg skal gni deg i nakken.
Å, jeg tror ikke det...
Det hjalp alltid da du var liten.
Du har hatt så mye vondt i hodet i det siste.
Kanskje vi bør snakke med legen.
Jeg trenger deg ved min side nede i butikken, kjære.
- Er det bedre? - Å ja.
Takk.
Du må skaffe emballasje fra Fragnets butikk.
Hvorfor det?
Vi flytter tilbake til Vernon.
Hva?
Paris er dårlig for helsen min. All møkka og soten.
Men jobben din og butikken?
Begge kan erstattes i Vernon.
Camille. Camille.
Når skulle du snakke med meg om dette?
Jeg liker Paris.
Mor sier at du har hatt migrene hver ettermiddag,-
- så det er bedre for deg også.
- Luften er mye renere i Vernon. - Hva er det med deg?
Jeg er mannen. Jeg tar beslutningene.
Ja, men vi har venner her, og forretningen vår.
Therese.
Jeg spør deg ikke. Jeg forteller deg det.
Vi vil leve våre liv sammen langt unna denne skitne byen,-
- og alt vil bli bra.
Therese, det er sengetid.
- Therese? - Ja?
Hva gjør du?
- Sjekker at døren er låst. - Legg deg øyeblikkelig. Det er sent.
God aften, monsieur Janoux.
Jeg kan ikke leve uten deg lenger.
- Hvis han bare hadde forsvunnet... - Folk forsvinner ikke bare.
Noen ganger gjør de det.
Men det er farlig-
- for de som blir igjen.
Ikke hvis de forsvinner i en ulykke.
Folk havner i ulykker hver dag,-
- og noen ganger kommer de bare ikke tilbake.
Slik er det bare.
Jeg må gå.
Therese.
Er du min?
Helt.
Er du min?
Ja. Ja.
Til deg.
De skal settes i vann, Therese.
Og ikke si noe til mor. Hun blir sjalu.
Det føles som om sommeren nesten er over.
Løvene faller før vi vet ordet av det.
Hvorfor skjer det?
Hør.
- Hva da? - Jeg hører vann.
Kanskje det er løvene som faller.
Det er elva, bortenfor trærne der.
Kanskje vi skal leie en båt og ro ut i solnedgangen?
La meg sette meg et øyeblikk.
- Er du sliten? - Jeg er utslitt.
Jeg kunne ikke ha trasket et skritt til.
Bare la meg komme meg med et par blunk.
Therese.
Legg merke til dette, Laurent.
Gifter du deg, skaffer du deg en bærbar pute.
Ikke skryt av hellet ditt, min venn.
- Vi må ha gått 30 kilometer. - Kanskje heller 3.
Jeg begynner å bli gammel.
For en merkelig tanke.
Er du varm nok?
Camille.
- Ikke. - Jeg må ta på deg.
- Herregud. - Jeg vet det.
Nei, det vet du ikke. Der, på vei gjennom trærne.
- Er ikke det Therese? - Se, Laurent. Therese.
Laurent!
Å, beklager.
- Er han syk? - Å nei. Han tar en lur.
På den fuktige bakken? Moren hans ville fått infarkt.
Jeg lover å ikke fortelle det.
Hva skjedde med foten din?
- Å, en blemme. - Det har jeg også.
Jeg sa jo at det var for langt å gå.
Nå skal vi jo dra, ikke sant, kjære?
Uten å gjøre det eneste vi kom hit for å gjøre.
Hvis du vil leie en båt, Suzanne,-
- og ro ut i det svinnende lyset, så vær så god.
Jeg skal hjem. God ettermiddag.
Kan jeg si deg noe, Therese?
Alle menn er svin.
Hvorfor kan ikke dere to være høflige?
- Hun vil ut med båt. - Vent.
Hun vil ut med båt. Sist gang...
- ...mistet du åren i vannet. - Vent, Olivier. Vent på meg!
- Kan du styre temperamentet ditt? - Ha en god ettermiddag.
Vi kunne ha fått dratt ut med båt i sommer.
Men noen brukte opp tiden på å velge ut riktig kjole.
La oss ta en herlig tur langs elven.
Vi må gå.
- Hvor da? - Tilbake.
Til hva?
- Jeg kunne aldri blitt sjømann. - Forsiktig.
Jeg er livredd vann.
Ikke vær så feig.
Hvis Gud ville at vi skulle erobre bølgene,-
- hadde han gitt oss flottører i stedet for føtter.
Bare sett deg. Ikke stå i båten.
Sitt.
Husker du den leken vi lekte da vi var små, Therese?
Husker du?
Vi satt på rommet vårt, og solen gikk ned,-
- og du sa: "Ikke tenn lyset ennå."
Lyset svant,-
- men vi så fortsatt såvidt tingene i rommet:
Bordet, teppet, vasen.
Så mistet de fargen.
Og så konturene.
Therese?
- Da det ble helt mørkt... - Kom deg opp i båten.
...føltes det nesten som om det var noen andre der i rommet.
Jeg ville tenne en fyrstikk, men du kalte meg feig. Husker du?
Jeg elsker deg.
Jeg er i det minste ikke redd for båter, i motsetning til visse andre feiginger.
Finnes det noe så deprimerende rolig som en søndag ettermiddag?
- Camille! - Mann over bord!
Camille! Jeg må uti igjen!
- Laurent! - Camille? Laurent.
Å, du store.
Kjære, hva er galt?
- Nei! Nei! - Vi må finne ham! Camille! Camille!
Herregud!
Få ham opp. Hjelp ham opp.
Nei! Nei!
Jeg ba ham om å slutte å danse rundt i båten.
Jeg sa det til ham.
Og så vippet båten.
Du gjorde absolutt alt du kunne.
Hun har feber.
Han ropte: "Redd min Therese."
Man dør så fort, på et lite blunk.
Forferdelig. Helt forferdelig.
Det må skrives en rapport.
Noen må jo ha sett noe, og liket vil bli funnet.
Nei, vent her. Du har vært gjennom nok i dag, gutten min.
Vi tar over nå.
Jeg må gå til madame.
Vi har langt igjen.
- Du kan aldri forlate meg nå. - Vær sterk.
Jeg tror dere bør komme inn nå.
Nei, nei, nei!
Nei, nei!
Therese, madame trenger deg nå.
Å nei. Å nei.
Hvor er gutten min? Hvor er gutten min?
Nei, nei, nei!
Å nei, nei, nei.
Gutten min! Hvor er gutten min?
Å nei!
Amen.
Jeg er så lei for det, madame. Jeg er så lei for det.
Jeg ville ha gjort det igjen om jeg måtte.
Jeg elsker deg.
- Therese, la meg gjøre det. - Nei, jeg vil holde meg opptatt.
Noen ganger ser jeg ham bryte overflaten.
Drikk litt te, madame.
Han hovner opp og sprekker.
Madame, jeg ber Dem.
Og andre ganger...
Andre ganger ser jeg båten velte,-
- og jeg ser ham falle.
Og så ser jeg ham svømme unna.
Han kommer seg opp på bredden, utslitt, men lykkelig.
Og jeg tenker: "Hvorfor-
- kunne det ikke vært slik?"
Te, madame.
Få sønnen min til å gi meg den.
Therese...
Madame, De må komme inn.
- Du gjorde dette. - Nei. Jeg vet ikke hva De mener.
Du... Du slapp ham med blikket. Du fulgte ikke med.
Du skulle være skytsengelen hans.
Madame, ulykker skjer hver dag.
Hvordan overlevde du da båten veltet?
Hvordan overlevde du mens barnet mitt sank ned i mørket?
Hva gjorde du? Si det, si det. Herregud, si det. Hva gjorde du?
- Jeg forsøkte, madame. - Nei, det gjorde du ikke.
Du lot ham dø.
Hvordan overlevde du og ikke han?
Hvordan?
Han skulle ha stått her, rett ved siden av meg.
Ikke du, ikke du, ikke du! Ikke du!
Madame.
Therese. Å, kjære jente.
Jeg mente ikke det jeg sa. Jeg mente ikke...
Noe har krøpet inn i meg-
- og ødelagt hjertet og sinnet mitt.
Å, kjære jente.
Sover hun?
Ja.
Vi bør kanskje gå.
Bli, er dere snille.
Vi... Vi visste ikke om vi skulle komme, selv om du inviterte oss.
Men det var så lenge siden, og vi har savnet selskapene.
Hun har også savnet dem. Bli, er dere snille.
Jeg måtte være nær deg.
Nær hvem, Therese? Sa du noe?
Nei, mor. Du må ha drømt.
Hvor lang tid tar det å drukne?
Å synke ned i mørket. Hvor lang tid?
- Det er sent. - Vi har slitt deg ut.
Å, nei, nei.
Jeg er takknemlig for det. Og kom gjerne snart igjen.
Madame, De må ikke forsøke å se for Dem Camille i deler.
Hvordan skal jeg se ham for meg?
Borte. Bare borte.
Borte?
Vi finner veien ut selv.
Bare gå.
Hvis min sorg er brysom for dem...
Det smerter dem kanskje å se Dem lide.
- Du har et godt hjerte. - Det er ingenting, madame.
Nei.
Nei, det er ikke ingenting.
Det er trøst, Laurent, og du gir det gladelig.
- Lås butikken når du går. - Selvsagt.
Therese, jeg trenger deg.
Gjør aldri det der igjen.
Jeg får ikke sove, Therese. Jeg har ikke sovet på månedsvis.
- La meg komme til rommet ditt i kveld. - Nei. Nei, vi må vente.
- Hvorfor drepte vi ham? - For å være sammen.
Nettopp.
Jeg får ikke sove. Jeg har mareritt om det.
Kjære, så snart vi er gift og sover i samme seng...
- ...vil marerittene gi seg. - La oss bare dra. Vi drar i kveld.
- Jeg blåser i hvor. - Slutt, Therese.
Drar vi nå, bærer det rett til giljotinen. Snart.
- Da har vi hverandre og butikken. - Jeg bryr meg ikke om butikken.
Du burde bry deg om butikken. Den er din nå.
Jeg vet ikke, Laurent. Alt står i hennes navn.
Ingenting sto i hans navn, ikke engang en bankkonto.
- Hva? - Nei, ingenting.
Kan du sørge litt mer?
Therese, har du laget te?
Therese, hva er den lyden?
Therese?
- Suzanne. - Å, du skremte meg.
Jeg forsikret meg bare om at alle dørene var låst.
Jeg visste ikke at butikken hadde en sidedør.
Begge dørene er sikre.
Det er hjerteskjærende. Helt hjerteskjærende.
- Kanskje vi bør la dem være. - Jeg burde hjelpe...
Det er en vakker kveld. La meg følge deg hjem.
Vi tar en omvei.
Ja.
- Hvor syk er Therese? - Unnskyld?
Hun er hvit som marmor, madame.
Øynene er tomme, huden er matt. Enten er hun syk, eller så...
Eller så hva?
Eller så er hun lei av å ligge i sengen alene.
- Far. - Hadde ikke du vært det?
Jeg lurer bare på om noen husker det.
Husker hva da, madame?
At jeg hadde en sønn som døde for bare åtte måneder siden.
- Men bør ikke Therese gå videre? - Selvsagt bør hun det.
Jeg... Jeg vet ikke. Det er som om hun svinner hen.
Jeg har sett mye i livet,-
- og jeg kan si med sikkerhet-
- at den kvinnen dør av et knust hjerte.
Av et blødende sår som aldri leges.
- Ekteskap er kuren. - Ekteskap?
Nei. Å nei, nei, nei. Det er ikke mulig.
- Hvem skulle hun gifte seg med? - Hvem andre enn Laurent?
Laurent.
Det viser større respekt for Camilles minne enn å gifte seg med en fremmed.
En fremmed.
Å nei. Nei.
Nei, ikke en fremmed.
Ikke så sent i livet mitt. En fremmed?
De følger med på oss.
- Savner du meg? - Ja.
Det var ikke veldig overbevisende.
Jeg savner deg noen ganger om natten, når jeg er redd.
- Bare noen ganger? - Vel, noen ganger...
...ligger jeg helt alene for første gang i den store sengen min-
- og føler meg som en liten pike igjen.
Når vi er gift, blir det som før.
Har du fått en elskerinne?
Nei.
Jeg lukter henne herfra.
Hvordan ser hun ut?
- Som deg. Men det er over. - Virkelig? Hvorfor det?
Fordi jeg ikke husket navnet hennes.
Jeg drømte, og hvisket navnet ditt i øret hennes.
- Har hun rødt hår? - Therese....
Med kjærlighet og støtte fra våre kjære venner...
- ...er jeg klar for å diskutere ditt ekteskap. - Ekteskap, mor?
Men med hvem?
Men jeg elsker Laurent som en bror.
Jeg godtar det med glede, madame. Hvis Therese vil ha meg.
Camille gled ut av disse hendene.
Det skal aldri skje med deg.
Noensinne.
Siden Therese er den siste i vår familie,-
- har jeg endret testamentet til å være begge deres navn.
Ved min bortgang vil dere motta butikken og 20 000 francs.
Det er ingen formue, men det blir deres.
Bundet sammen av noe sterkere enn kjærligheten. Penger.
Skal vi feire?
Madame har virkelig overgått seg selv med rommet vårt.
Nye laken. Friske blomster.
Therese.
- Madame har... - Ta det ned.
Det er bare et maleri.
Hvorfor hvisker vi hvis det bare er et maleri?
Arret på halsen din.
- Det var lyserødt i kirken i dag. - Var det?
- Hvordan...? - Ikke.
Vi har drømt om dette så lenge, og nå er endelig drømmen oppfylt.
Husker du da du sa at du ville sovne i armene mine-
- og våkne opp med meg varm ved siden av deg?
Sa jeg det?
Ja. Og nå kan vi det.
- Nå som Camille er borte... - Å nei. Hvorfor sa du navnet hans?
- Hva? Du kan si det. - Nei, det kan jeg ikke.
Si det, Therese.
- Camille. - Ser du? Hva skjedde?
- Ingenting. - Ingenting.
Hvorfor?
Fordi han er borte. Han er død.
Camille? Camille?
Hvor grusomt døde han?
Så du det ikke?
Jeg lukket øynene.
Når da?
Hei, slutt. Du kiler meg. Nei!
Jeg var forsiktig, Therese.
Jeg senket ham ned i vannet som om det var et bad.
Vis meg hvordan.
- Kjempet han ikke? - Nei, han var stille, som om han badet.
Vis meg.
Ikke lyv for meg. Han døde vel ikke lett?
Jeg lukket øynene. Jeg kunne ikke lukke ørene.
Jeg hørte ham rope navnet mitt. "Therese!"
Therese! Therese!
- "Therese!" - Slutt!
Slutt.
Vet du hva det er i kveld?
Det hadde jeg nesten glemt.
Det er bryllupsnatten vår.
Vi giftet oss det øyeblikket jeg gikk opp i båten.
Madame.
Kanskje Therese vil ha en ingefærkjeks.
Hver ettermiddag etter bryllupet.
Jeg pleier ikke å ta lurer.
- Liker du kyllingen? - Ja. Takk for at dere kom med lunsj.
Lunsj pleide å bety noe helt annet for oss.
Vi tilpasser oss.
Jeg må tilbake til arbeidet.
- Mor. - Da jeg var liten, var sommerdagen...
- Nå begynner hun igjen. - Fortell oss om sommerdagen.
Jeg babler og babler-
- mens jeg svinner hen.
Hvor lang tid tar det?
Jeg tror jeg vil snu meg-
- og se en jeg kjente.
En jeg elsket.
En sommerdag, spunnet som-
- sukker-
- til sukkerspinn.
- Spunnet? Hva? - Du nevnte en dag.
Vi trodde kurukene var stener,-
- og søsteren min, Amalie, tråkket på en.
Og skrek, og jeg lo så høyt at jeg trodde...
Mor.
Madame? Laurent!
- Madame? - Mor.
Få henne til å bevege seg uten hjelp så ofte som mulig.
- Den minste bevegelse vil hjelpe. - Selvsagt.
Og oppmuntre henne til å snakke, selv til å stønne litt.
Den minste lyd kan få taleevnen hennes tilbake.
- Så hvordan får hun...? - Du vet...
...hun er svært heldig som har dere to til å passe på seg.
- God kveld. - God kveld, doktor.
Nå er vi alene.
Bær henne ned til butikken før du går.
Greit.
Klar, mor?
Greit.
Du trenger begge signaturene for å få tak i pengene.
- God morgen! - Vi kommer straks.
- Laurent, på tide å gå hjem. - Ja. Skal bare gjøre ferdig noe.
Du må lære deg å lage mat.
Du må lære deg å spise.
Hvis jeg bare var mer som Camille...
Det har visst blitt sent. Du bør komme deg i seng.
Noen ganger vet jeg ikke hvem du er.
Til døden skiller oss ad, kjære.
- Therese! - Hva?
Stopp tikkingen.
Tikkingen er det eneste som overdøver deg.
- Jeg sier ikke et ord. - Det gjør du. Jeg hører deg.
- Hva sier jeg? - Akkurat det jeg sier.
Du sier jo ingenting.
Båten. Ettermiddagen.
- Solen som gikk ned. Tåken... - Hold munn. Kom hit!
Bredden er borte. Båten driver.
- Vi er alene. Han ser ansiktet mitt. - Han begynner å rope.
- Jeg griper ham rundt halsen. - "Therese!"
Jeg løfter ham, og han biter meg i halsen.
- Han skriker navnet ditt. - "Therese!"
- Jeg kaster ham uti! - "Therese!"
Og så er han borte.
Det stemmer, han er borte.
- Du drepte ham. - Hva?
Løgner! Din løgner! Løgner!
Du ville at han skulle dø! Du tryglet meg om å drepe ham!
- Vi drepte ham! - Så hvorfor hjemsøker han bare deg?
Har du blitt gal? Du vet at han kommer hver natt.
Han åler seg inn i drømmene dine, og du våkner med et skrik.
Jeg skriker fordi du holder meg fast og neglene dine klorer meg i huden!
Herregud.
Kom igjen, si noe.
Spytt meg i ansiktet.
Si at jeg skal dra til helvete.
Hvor tror du at du er nå?
Therese!
Therese, hvor skal du? Kom hit.
- Slipp meg! - Hva gjør du?
Te, madame?
Sekseren eller toeren?
Jeg forstår. Hun ser mot sekseren og ikke mot toeren, altså sekseren.
Enkelt. Mitt sinn over hennes døde materie.
- Så hva er det hun skriver? - Unnskyld?
Mens du snakket, lagde fingrene hennes bokstaver. Se.
Begynn på nytt, madame.
- Hva ser det ut som? - Jeg vet ikke.
- Det er en T. - Det er en T, ikke sant?
- Er ikke det en T? - Jo.
H.
- E. "The." The et eller annet. - The...
- La meg se. - Et øyeblikk, kjære.
R.
- E. - E.
- "There but for the grace..." - Hold munn, Grivet.
Hva er den neste?
- S. Er det en S? - Det er en S. Det er en S.
- E. - E. "Therese."
- Takk, professor.
Hun har skrevet "Therese".
"Therese..."
- "Therese..." - "Og..."
- "Therese og..." - "Therese og Laurent!"
Det er det hun har skrevet. "Therese og Laurent."
- A. - A.
A.
- R. - R.
- E. - E. "Therese and Laurent er...."
Hva, madame?
- Hun er utslitt. - Hun trenger ikke å skrive ferdig.
Bare se på øynene hennes.
"Therese og Laurant er-
- vidunderlige barn som behandler meg godt."
Har jeg rett?
- Hvorfor gråter hun? - Takknemlighet.
Nei, mor.
Det er vi som skal takke deg.
- For det perfekte par. - Ja.
Dette er et lykkelig hjem. Bra mennesker bor her.
Er hodepinen tilbake?
Jeg orker ikke mer.
Dere to klarer ikke å lure meg lenger.
Jeg forutser tilvekst i den lille familien om åtte måneder.
Nei, Suzanne, jeg... Nei, jeg er sikker. Det er ikke det.
Takk.
Jeg skal legge meg litt. Hodet mitt banker.
Jeg skal følge med på klokken.
Jeg glemte knappene mine.
Jeg har ombestemt meg. Jeg må vekk herfra.
Kom igjen.
Du kan bore et hull gjennom meg. Akkurat her.
Hvem solgte meg inn i ekteskap?
Hvem gjorde hva som helst for å ikke være alene?
Du.
Drikk opp. Det er på tide å gå. Baren stengte for en halv time siden.
- Beklager, kjære. - Nei, ikke gå.
Vi kan jo ikke bli her.
- Ikke gå. Ikke gå. Bli her. - Beklager, kjære.
Nei, vær snill og bli.
Du må bli.
Kan jeg spandere en drink?
Jeg har en.
Kan jeg kjøpe deg?
Jeg er ledig.
Kom deg opp på bordet. Kom igjen. Løft skjørtet.
Hvorfor det?
Kom, så skal du få se.
Dette vil gjøre det bedre.
- Vent litt. - Kom igjen. Ja.
Et øyeblikk. Vent litt.
Jeg vil ikke ha deg.
Blåsyre. Lynraskt.
En liten dråpe, så ser du aldri rottene igjen.
Ha en god morgen.
Laurent?
Laurent, kom og hent henne.
Hallo?
Madame?
Hallo?
THERESE LAURENT MORD
Kommer straks, Suzanne.
Forsiktig!
Suzanne?
Jeg elsket sønnen din. Vær så snill.
Og jeg kunne ha drept meg selv for å få din tilgivelse.
Tilgir du meg?
Tilgir du...? Tilgir du meg?
- Opp fra gulvet. - Tilgi meg, er du snill.
- Opp fra gulvet! - Vær så snill.
Ja, hun tilgir deg! Se! Hun tilgir deg!
Hun ønsker at hun hadde et dusin barn, så du kunne ha drept dem også!
- De er her, Therese. - Unnskyld.
Gå og se hvem det er.
Jeg vil at det skal være over.
Therese, gå og se hvem det er. Gå nå!
Gå!
Kan jeg hjelpe Dem, sir?
- Olivier. - Jeg hørte deg ikke komme ned.
- Er Suzanne sammen med deg? - Nei, jeg kom bare innom.
- Vi har ikke sett dere på lenge. - Jeg vet det. Madame har vært så syk.
- Får jeg si hallo til henne? - Hun sover tungt.
- Jeg skal si at du var innom. - Ja, si at vi ønsker henne alt godt.
Forhåpentlig kan vi begynne med torsdagskveldene snart.
- Hun savner dem så fælt. - Det gjør vi også.
Olivier.
Hatten din.
Ha en god morgen.
Å nei. Butikken er helt tom. Den er forlatt.
Denne veien? Elva. De dro denne veien.
- Elsket du meg noen gang? - Ja.
Da han levde.
Jeg elsker deg.
- Etter at jeg drepte ham... - Vi drepte ham.
- Vil du ha litt vin? - Ja.
Jeg vil kysse deg.
Fra halsen og helt ned til låret.
- Stikke tungen inn i... - Vi gjorde alt det.
Gjør det.
Nei.
Du.
- Denne veien, denne veien. - Der nede.
Therese!